Искам да узная цялата приказка.
Топлината се покачва от пясъка, който се вълнува кат' море.
Зовът съдбовен за пореден път отеква.
Заплашителен огън изпепелява дестинацията им.
С остриета безстрашни
те ще пронижат сбралите се богове.
Накъде са се запътили и съдбата още отговор не може да даде,
ала за последната битка време е.
Платинена звезда ще бележи началото на този период!
Историята им започна, ала времето не спира своя бяг.
Кръстоносците не ще се спрат и на всичко край ще сложат!
Празната последна страница той ще вземе в ръце
и юмрук през нея ще забие!
Краят на света
и спомените на рода!
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО И ЗВЕЗДНИТЕ КРЪСТОНОСЦИ: ЕГИПЕТ
Епизод 32 Сет и Алеси, част 1
Нека се върнем малко назад.
Докато Джоузеф и Авдол се биеха с Марая, Джотаро и Полнареф...
Заповядайте, мадам. Бърбън уиски и сода с лед.
Да ви е сладко! - Изглежда вкусно!
Глът, глът.
Леле! Да го гаврътнете толкова рано сутринта!
Няма нищо!
Съпругът ми замина по работа, цяла седмица няма да си е у дома.
Хапнете си и от тортата. - О, нямаше нужда!
Децата са толкова невинни. - Почти е девет.
Дъртият и Авдол много се бавят.
Може да са ги нападнали.
Да ги потърсим ли? - И таз добра...
Хайде, Иги.
Знам. Гладен си, нали? Аз също.
Ей, къде хукна? Ама и ти си един тъп пес.
Хайде.
Искам и аз да играя с вас!
Не ни трябват егоисти! - Не говорете така...
Малкия, ти не заплака? Чудесно.
Удари ли се?
На колко си, малкия?
На четири, значи?
Чудесно. Какво прави татко ти сега?
Работи. - Значи татко е на работа? Чудесно!
А мама? - Пере вкъщи.
Чудесно.
Значи си дошъл да си играеш самичък?
Значи мога да те смажа от бой, задето ми изцапа панталоните!
Ти ли ще ги платиш? Колко години ще трябва да чакам,
докато се хванеш на работа, за да ги изплатиш? А, келешче?
Мамо!
Марая се бие с Джостар и Авдол.
През това време мога да убия Джотаро и Полнареф.
Двамата са силни. Ще действам колкото подмолно е нужно.
Чудесен съм.
Този мъж се казва Алеси.
А неговият Станд е Сет, бог на насилието и бурите.
Любимата му фраза е "чудесно".
Бъди нащрек, Полнареф. - Намери на кого да го кажеш.
Г-н Джостар и Авдол не са тук. Няма и следи от борба.
Старче! Авдол! Тук ли сте?
Джотаро. Имам лошо предчувствие.
Аз също.
Много вкусно изглежда! Може ли да си хапна?
Разбира се, заповядай.
Сандвича ми! Чакай! Върни го, крадлив пес такъв!
Приклещили сте ме? Вие май не разбирате.
Мислите, че сте ме хванали на тясно, но всъщност аз хванах вас.
Ще ви изпържа до хрупкаво!
Червен магьосник!
Пурпурен отшелник!
Пламъците на Авдол го защитават криво-ляво,
но ти, Джостар, си обречен.
Разликата в силите между моята Баст и твоя Пурпурен отшелник...
Изпуснал съм си дребните...
Къде ли са?
Ей! Защо ни следиш и ни хвърляш такива погледи?
Усещам злите ти намерения.
На мен ли говорите?
Какво ви прихваща?
Родителите ми са ме дарили с тези очи. На никого не желая злото.
Ето я и падналата ми монета!
Значи ще се наложи сам да разбера
дали си носител на Станд, или не!
На косъм!
Знаех си! Притежавал си Станд!
Побегна ли ми? Ей, Джотаро! Врагът!
Нападнаха ни!
Полнареф...
Къде си, Полнареф? - Джотаро, насам!
Стой, негоднико!
Чакай!
Бърз е негодникът му! Как тича толкова бързо?
Разстоянието помежду ни е огромно!
Странно... Гласа ми.
Какво е станало с обувките ми? Огромни са!
Внимавай. Може да те прегазят, ако тичаш така на пътя.
Имаш късмет, че не съм кола.
Млъквай, задник! За кого се взе, горило?
Мръдни се, плиткоумнико! Гоня някого!
Какво правиш? Чакай, какво?
Вдигна ме толкова на високо! При това с една ръка!
Колко е висок тоя? Мутрата и ръцете му са огромни!
Мери си приказките, хлапе!
Ей сега ще те науча на малко уважение към по-възрастните!
Надянал ми дрехи, които му висят като чувал, и се мисли за голям!
Сополанко със сополанковците! - Кучи син...
Какво, по дяволите? - Мръдни се, хлапе! Чупка!
Какво става? Сякаш всички са станали гиганти!
Какво?
Какво? Аз съм дете!
Това наистина съм аз! Превърнат съм в дете!
Станд - Сет Носител - Алеси
Не!
Това дете наистина ли съм...
Аз? Аз съм дете!
Бил съм превърнат в дете!
Не, не! Това не е истина!
Бил е сенчестият Станд на онзи противен тип!
Причинил ми е това, когато сенките ни са се пресекли!
Как е възможно? Проклятие! Положението хич не е розово!
Джо...
Джо... Не! Джей? Джаки?
Как се казваше? Не мога да си спомня!
Той ще може да ми помогне. Но защо не мога да си спомня името му?
Ей, хлапе. Да си виждал един французин?
Някъде толкова висок и с подобна прическа на твоята.
Това съм аз! Аз! Аз!
И таз добра... Намерих кого да питам.
Чакай!
Когато тялото ти се вдетини,
и мозъка ти ще го последва същото.
Спомените ти също бавно ще се вдетиняват.
Ще загубя всички спомени като по-голям?
Истина е! Усещам как чезнат.
Станало е време.
Обожавам да тормозя слабите!
Не съм ли чудесен?
Никъде няма да ходиш, малкия!
Уви, не мога да го кажа на висок глас,
но тормозът над слабите ме изпълва.
Аз също го смятам за извратено.
Но казват, че хората, които се имат за странни, въобще не са такива.
Значи съм си най-нормален!
И знам, че никога няма да загубя от едно дете.
Непознати батко, помощ...
Разбираш ли,
моята задача е да ви убия.
Уви...
Нямам време да си играя с теб.
Това е Сребърната колесница, а?
Е, все пак от дете притежаваш Станд.
Само че...
Колесницата! Дори той е дете!
И е страшно слаб! Шпагата му дори се огъна!
Моят Станд Сет те превърна не само физически в дете,
но и душевно.
Следователно Стандът ти е такъв, какъвто е бил в детството ти.
Недоразвит.
Следиш ли ми мисълта?
Изглежда я следиш. Чудесно.
Щом имаш Станд, колкото и слаб да е той,
аз съм длъжен да те убия с моя.
Умри, Полнареф! Сбогувай се!
О, не!
Счупи се!
Нека ти! Това и беше целта!
Боли! Боли!
Добре ли си, момченце?
Изчезнал е!
Бързо-бързо си стегна куфарите, като се появи някой по-възрастен.
Засега съм в безопасност, но този тип беше много страшен.
Чакай, момченце!
Ранен си. Как е станало?
Ами, такова... - Какво си мънкаш под носа?
Трябва да те превържем. Ще те заведа вкъщи. Хайде!
Ще взема да отида.
Трябва да открия и победя онзи тип, ако искам отново да бъда голям.
Той няма да ме нападне, докато съм с някой възрастен.
Ще се възползвам от момента да измисля как да го победя.
Хайде.
А, да.
Ранен си. Скачай.
Мирише прекрасно.
Боли! По дяволите!
Няма да му се размине на тоя малчуган!
Ще му видя сметката като един горд възрастен!
Не изглежда да ни е проследил.
Хайде, момченце. Събличай се и бързо с мен в банята.
Мръсен си. Ще ти промия раната и ще видя да я намажа с нещо.
Не стой като истукан! Какво да те правя.
Нека ти помогна да се съблечеш. Вдигни крачета.
Ама това... Това... - Какво има?
Нищо.
Напротив, има! И то много!
Не знам защо, но ми се струва, че всичко това е много сконфузно.
И... И... И...
Толкова е малък! Незнайно защо това ме натъжава.
Хайде, ела при кака да изтърка мръсотията от теб.
Вдигни краченце.
На седмото небе съм! Редно ли е наистина всичко това?
Разбира се, че е редно. Не те ли почистим, раната ще се инфектира.
О, и пишлето ти се е изцапало.
Имам чувството, че правим нещо много забавно,
но какво разбира едно дете!
Бъди послушен.
Да!
Забавляваме ли се?
Ще те разполовя, а после ще те донакълцам!
Какво се подхилкваш?
А сега да ти измием косата.
Не, не искам!
Мразя шампоаните!
Щипе ми на очите! - Камък, ножица... Хартия!
Маймунката, маймунката... Маймунката прави, маймунката прави!
Загубих! - А сега седни.
Щипе ли? - Да, щипе.
Можеш ли да се изплакнеш сам? - Мога.
Виж ти! Чудесно.
Ще го кажа още веднъж. Чудесно!
Да бе!
Следва продължение...
Превод: asimilator Редакция: pikapika3 & KoP3Le7o
Окървавен човек падна през прозореца. - Решетките са много...
Буквално не можеш да ме докоснеш! - Сянката пак ме докосна!
Къде е какичката? Да не би... - Можеш ли да отгатнеш?